Jeg ble født ealdorman i England. Rette arving til Bebbanburg.
Jeg var 12 da jeg dro i krig første gang. Jeg så far min ble drept.
Stjålet av danene sammen med jenta Brida -
- ble jeg først trell og så sønn til Ragnar jarl.
Skjebnen gjorde meg til dane.
Unge Ragnar ble bror min og Brida min utkårede.
Men så kom sviket.
Løgnerne berettet at jeg hadde drept Ragnar.
Vi tok sølvet hans og flyktet sørover.
Til Wessex, til Beocca og til kongens bror Alfred.
Både danene og angelsakserne så meg som en fiende.
Ingen stolte på meg.
Men jeg er Uhtred, sønn av Uhtred, og skjebnen styrer alt.
Unna! Det er kongen!
Øksen bet dypt. Kongen kan ikke stå dette over.
Vi skal be, og så får vi se.
Jeg får ikke skaffet mer før jeg har snakket med Alfred.
Jeg har med mat og øl. Og det viktigste: godt nytt.
Er Alfred død?
Nei, han er i live og har seiret.
Vi har beseiret danene.
- Er det godt nytt? - Du tar del i Alfreds heder.
Heder? Hvorfor må han da sitte i et bur og drite i hjørnet?
- Er det heder? - Kan hun holde munn?
Nei, det kan hun ikke! Hun nekter!
Behold maten! Jeg vil ikke spise før jeg er fri!
Det er bare Alfred som kan frigi dere!
Bruk tida på å bli et bedre menneske!
- Jeg skal bruke tida på å forbanne deg. - Gjør det.
Alfred ville ikke ha meg i tjeneste. Vil han det nå, så får han trygle.
Av og til lurer jeg på om du er sta eller bare enfoldig.
La ham skrape blodet fra brynjen først!
- Vi takker Odin for at vi er berget. - Gjør det.
- Vi er daner! - Vis ham respekt!
Gjør du det der igjen, så skjærer jeg deg opp fra kuken til halsen.
Nå er du hele Wessex' helt.
Til lykke.
Vi lever.
Hva er det?
Orket ikke å vente. Jeg fikk bud om at du var i god behold.
- Men jeg ville ha bevis på det. - Her har du det.
Gå ut. Min hustru hjelper meg.
Det skal være meg en glede.
Sørg for at denne blir bøtet, og det godt.
Jeg klarer meg ikke uten deg.
Jeg er så klosset.
- Hvem er det? - Herre...
Frue. Tilgi meg.
Det gjelder ealdorman Uhtred.
Pater, tilgi meg, men han trenger å hvile.
Ja. Og du...
Tilgi meg.
Ethelwold. Jeg så deg ikke på åskammen.
De satte meg i trygghet, sammen med prestene.
Det kommer flere slag. Mange flere.
Helt til vi er døde, alle sammen.
- Mener du vi burde overgi oss? - Aldri.
Aldri! Men jeg er ikke imot å inngå kompromiss.
Jeg elsker Gud, men vil ikke til himmelen enda.
Ingen prester kan rokke ved det som hedningenes økser har forordnet.
Vi må be for tronfølgeren, hvem det nå blir.
Kronen er min. Min medfødte rett.
Er du uenig?
- De sier at du er ung. - Jeg er min fars arving.
Ja, men far din hadde en pakt med Alfred.
En sønn har forrang.
Da burde du kanskje snakke med kongen selv.
Hvis far din på dødsleiet erklærer deg som tronfølger...
Så vil witan-rådet neppe bestride det.
Far din vil sikkert hviske det i øret ditt.
Enten han er ved bevissthet eller ei.
Jeg skal ikke glemme dette rådet, unge Odda.
Takk, herre.
Guthrum, du utkjempet slaget uten meg.
- Hvorfor det? - Det var ikke hensikten min.
Sier du det?
Hvorfor skjedde det, da?
- La oss snakke sammen der inne. - Nei, her ute.
De marsjerte tidligere vi trodde og tok en sterk stilling.
- Det skal ikke skje igjen. - Du har tapt halvparten av styrken.
Vi gjorde det av med kongen deres, Ethelred.
- Så du at han falt? - Ja, jeg så det.
En øks traff ham. Han er død.
- Vi ble ikke slått. - Du ønsker å bli konge av Wessex.
Det får du, men hvor er solden min? Sølv og korn har du lovt meg.
- Det er der fortsatt. - Daner taper ikke.
- Jeg har ikke tapt. - Du har gitt dem håp, og det er verre.
Uten kongen sin har de ikke håp.
Hvis de har slått danene, hvorfor er det da ikke fest?
Presten lyver ikke, selv om han er prest.
Hvorfor er de så annerledes? Så trasige?
Det er Guds vilje.
Jeg nekter å bli en angelsaksisk kvinne!
Det skal du få slippe. Alfred hjelper oss. Vi kan bruke ham.
Først gir han oss ly. Så rikdom.
- Han har brukt deg. - Og nå står han i gjeld til meg.
God morgen.
Takk for i går kveld.
Lukk opp. Jeg vil snakke med far min.
Lukk opp, ellers kapper jeg av deg ballene.
- Ethelwold. - Jeg vil være ved min fars side.
- Kongen er død. - Hvorfor har ingen meddelt meg det?
- Vi klarte ikke å finne deg. - Jeg sov i kammerset mitt!
Før han gikk bort, erklærte han meg som tronfølger.
Det var det han sa til meg. Det er sant.
Hans siste ønske. Hans siste befaling.
Dere gjør alle klokt i å si det samme.
Jeg skal meddele witan-rådet om det.
Selv om alle her har hørt at far din ønsket Alfred som tronfølger.
Da må han ha vært omtåket.
Hvilken av gangene?
Jeg er kongens sønn.
Gjør din plikt.
- Herre. - Uhtred.
Tilgi meg for at det tok tid å frigi deg. Jeg hadde mye å gjøre.
- Øl, pater? - Ja takk. Og til gjestene våre.
- Du snakket visst sant. - Ja.
Selv om seieren er midlertidig, -
- står jeg og Wessex i gjeld til deg. Er du tilfreds?
Det er jeg ikke. Jeg vil anerkjennes som ealdorman. Det er det jeg er.
- I Northumbria. Dette er Wessex. - Ett kongerike, sa du.
- Du er helt uten land. - Det er det jeg vil ha: land.
Jeg bød deg komme for å takke deg. Nå har jeg viktigere saker å skjøtte.
- Hva er viktigere enn seier? - Kongen er død.
- Når? - Jeg kommer derfra nå.
Det første jeg skal gjøre, er å be danene om fred.
Da tror de du er feig. ... herre.
Da får jeg overbevise dem om at de tar feil.
Ta med litt frukt og melk til kammerset mitt.
Hvil dere, vask dere og spis godt. Det er dere vel unt.
Du kan ikke snakke slik til en blivende konge!
- Han blir aldri min konge. - Hør på meg, Uhtred.
Alfred er den eneste som kan gi deg Bebbanburg.
Uhtred bestemmer hvor Uhtred går. Ingen prest gjør det.
Tilgi meg, herre. Jeg må forlate dere nå.
Jeg skal be om styrke til å stå imot mine syndige tanker.
- Vil du ha land i Wessex? - Jeg kan få tilbake Bebbanburg.
Tjener du noe sølv under Alfred, så tar danene det.
Livet ditt også. Ingen kan slå dem.
- Hvorfor gjør du dette? - For rikdom, sier jeg jo!
Unnskyld meg. Jeg har et ærend for min herre Alfred.
- Er melka til Alfred? - Ja.
Ikke et ord.
Bare gå.
Unge herre Ethelwold. Et mannebarn som tror han skal bli konge.
Alfred har nektet oss å krumme et hår på det stygge hodet ditt.
- Men han finner seg ikke i løgnene. - Din egen sønn er delaktig.
Hold munn! Bland ikke andre inn i dine komplott.
Hodet mitt er ikke stygt.
Du skal til et kloster og få deg en utdannelse. Den blir langvarig.
- Jeg er kongens sønn! - Wessex tåler ikke splid nå.
Og ikke våset ditt heller, om du er av aldri så høy byrd.
Få det gjort.
- Får jeg gjøre ham føyelig, herre? - Gjerne.
Kom inn.
Herre? Du ville snakke med meg?
Ja, det ville jeg.
Du skal bære et bud til Guthrum, til danene.
Du skal be dem møte meg, så vi kan enes om fred.
- Vi har mange sendebud her i slottet. - Det er en stedfortreder jeg trenger.
Du skal tale for meg, Odda. Du skal tale som meg.
Det nytter ikke å skrive til danene. De kan ikke lese.
Derfor må de ordene som sies, være mine ord.
Og jeg betror dem til deg.
Da skal jeg med glede være din stedfortreder.
Takk.
Vekker det anstøt at jeg ser på deg?
Nei, herre. Slett ikke.
Jeg skal verne deg med mitt liv.
Du står for alt som er dyrebart: Wessex og England.
Alltid høyaktet. Aldri skjendet.
Bare elsket. Intenst.
- Hvem er det? - Herre...
Samvittigheten min.
Skal vi be sammen, nå som kongen har gått bort?
Ja, pater. Og jeg takker deg.
Tilgi meg, herre. Melken er sur.
Jeg er lei av melk og epler. Jeg trenger kjøtt.
- Herre, kjøtt gir deg pinsler. - Jeg trenger mat!
Jeg er ingen helgen! Jeg har stått slaget over og trenger kjøtt!
Vi skal be sammen, herre. For styrke.
Hvorfor må det være synd?
Allerede er det en tung bør.
Jeg kan aldri gjøre hva jeg ønsker, men bare hva jeg må.
Be Gud gi meg styrke til å bære kronen like vel som du gjorde.
- Pater Beocca. Få snakke med deg. - Ja, herre?
- Vi kan dra nytte av Uhtred. - Jeg er glad du ser det slik.
- Hva er Brida for ham? - En hemsko.
Blir hun en hustru? Hun er hvileløs.
- Djevelen på skulderen hans. - Men han skatter henne.
Ja. Det er slik han er skapt.
- Vi får se, da. Takk. - Herre.
- Jeg bærer bud fra kong Alfred. - Hvem er kong Alfred?
Konge av Wessex. Han ber Guthrum jarl møte ham og enes om fred.
Du er Guthrum?
Kom deg av hesten, gutt.
Kom deg av hesten og se på meg.
Du var nydelig.
- Si til kongen... Hva het han, sa du? - Alfred.
Si at Guthrum takker ja. Jeg skal ri ut og møte ham.
Jeg skal meddele ham det.
Denne hesten tilhører meg nå.
Alfred vil gjerne dra nytte av deg.
Men Brida hjelper ikke. Kan du ikke holde henne vekke fra ham?
Alfred vet at jeg er nyttig. Nå må han bevise at jeg har nytte av ham.
- Han skal bli konge. - Tjen ham, du. Jeg tjener meg selv.
Jeg bryr meg ikke om Alfred med mindre han kan gi meg det som er mitt.
Han og jeg kan være til nytte for hverandre.
- Han gjennomskuer deg. - Han ser bare det jeg lar ham se.
Uhtred, du er en kriger, og ingen tenker.
Men det kommer med årene. Far din ble begge deler.
Du er Alfreds prest nå, Beocca.
Lyst på selskap?
Jeg foretrekker gudene fremfor dumme mannfolk.
En annen gang, da.
- God morgen. - God morgen, herre.
- Flott ringbrynje. - Den er til deg.
Et angelsaksisk harnisk. En gave.
- Og hvilken pris må jeg betale? - Prisen er betalt: seieren på åskammen.
Unge Odda, har du bedt Uhtred om forlatelse?
Jeg ber om forlatelse. Du snakket sant.
Et lite bukk også, kanskje?
Nå kan du gå.
En god konge tar til seg gode råd, Uhtred.
Min nevø Ethelwold, kongens sønn, er ung.
Han tror han er den rette tronarvingen. Hva skal jeg gjøre med ham?
Drep ham. Min egen onkel ville drepe meg. Alt annet er å vise svakhet.
- Uforskammet! - Det er hedningen i ham som snakker.
Du tenker som en dane, Uhtred.
Gjør jeg det av med Ethelwold, vedgår jeg at han har hevd på tronen.
Men det kan bli nyttig å ha en hedning å spørre til råds.
Hva frykter danene mest av alt?
- De lever for å kjempe. - Men når de taper, hva da?
De vil ikke tape for mange mann. Frykter de noe, er det å miste menn.
De elsker å kjempe, men hater å tape. Det visste vi.
- Odda verdsetter ikke ditt råd. - Nei.
- Du vil anerkjennes som ealdorman. - Jeg er ealdorman.
- Uten en skarve geit! - Jeg er ealdorman av byrd!
Hva med ekteskap? Jeg vet om et parti som vil gi deg både land og rang.
- Jeg trenger ingen hustru. - En kvinne kan få deg til å slå rot.
Da viser du deg lojal mot Wessex.
Det har jeg allerede vist. Du sa selv at jeg ga deg seieren.
- Wessex' menn vant den seieren. - Som du ikke vil slutte deg til.
Alle menn trakter etter land og sølv. Men jeg trenger ingen hustru.
- Sverdet mitt er ditt. - Til en pris?
De har tatt fra meg alt jeg eier. Jeg trenger rang og rikdom.
Tilbyr du meg sverdet ditt? Eller selger du det?
En ealdorman må besitte land.
Stå ved min side når jeg møter danene.
Hjelp meg med å forstå fienden.
Til gjengjeld skal vi snakke mer om rikdom og belønning.
Hva fikk du se? Hva viste de deg?
Det er min sak! Jeg føler meg ikke bra.
Vær så god.
Vann.
Skjebnen har ført oss dit vi er.
De tre nornene sitter dypt nede under jorda og har ført oss hit.
Vi må dra herfra.
Til Cornwallum. Wales. Irland. Hvor som helst.
- Hvorfor det? - For berge oss.
Trygghet!
Jeg så Ragnars skip!
- Fortida. - Nei, det var Vindormen.
- Unge Ragnar? - Jeg var der, på skipet. Jeg så det.
Jeg vil dra herfra. Bli med meg.
- Bli med meg. - Jeg har gitt Alfred et løfte.
Jeg skal bistå ham når han møter danene.
Vi har ikke noe annet sted å gå.
Vi kan ikke bli her.
Det er en begynnelse.
La meg være i fred.
- Vi kan ikke dra på lykke og fromme. - Ikke stol på ham.
Hvordan vet du at han ikke bare gir deg til Guthrum?
- Jeg stoler på Beocca. - La meg være i fred, sa jeg.
Du var ikke på skipet med meg!
Bare gå til Alfred. Han kommer til å falle deg i ryggen!
Hva vet vi om denne Alfred?
Han er sykelig og svak. Han vil ha fred.
Han er visst ingen kriger.
Men han slo deg, Guthrum.
Hva forteller de deg?
Fredsslutning.
Sølv.
Vi skal ta sølvet hans.
- Og landet hans. - Og hvis han nekter?
Det gjør han ikke. Han vil leve og kalle seg konge.
Fader vår, se i nåde til din hengivne tjener Alfred.
Gi ham mot, styrke og kløkt.
Gå aldri fra hans side. Amen.
Gi ham rene og fromme tanker.
Og styrke til å utføre din vilje som vår konge.
La din vilje skje når vi nå vier Alfred til hellig tjeneste.
Du er Guds konge, Alfred av Wessex.
Vivat Rex Alfredus!
Jeg kan ikke forestille meg å leve uten deg.
- Er det Guthrum? - Ja.
Han har en knokkel i håret. Det er et ribbein etter mor hans.
Så elskverdig. Og de andre?
Der er Ubba. Han store.
- Er Ubba med dem? - Du sa at han var nordpå.
Nå er han her.
Det er gunstig for oss.
- Du er altså Alfred? Kongen av Wessex? - Det er jeg. Og du er Guthrum jarl.
Hvis du vil ha fred, må du betale for det.
- Og du er Ubba jarl. Velkommen. - Snakk.
Mot en tilmålt mengde korn, buskap og sølv-
- vender dere tilbake til Lundene og blir der.
Dere holder dere til Øst-Anglia, Mercia og Northumbria.
Wessex er angelsaksisk, og ingen daner slipper inn.
Vi drar ikke herfra. Vi kom jo nettopp hit.
Da får dere sulte.
Dere mangler mat og husly. Hæren deres er svekket.
Hvorfor ber du om fred hvis du tror vi er svekket?
Fordi jeg er kristen. Det er Guds vilje.
- Ikke snakk om guder. - Gud. Det finnes bare én.
Skal vi kjøpslå om korn, hester, sølv og land?
Ikke om land.
- Hva skriver de? - De skriver det vi sier.
- Hvert eneste ord? - Ja.
Da sier jeg ræv, pupper, knull og dritt.
De nedtegner historien. Folk skal få lese om dette møtet.
Hva er fredsvilkårene dine?
Jeg lønner dere for å snu, det er alt. Vi overgir oss ikke.
- Guthrum drar ikke fra Readingum. - Som jeg sa: Da får han sulte.
- Vi kommer til å plyndre og drepe. - Da mister du enda flere menn.
Er det det du vil, Guthrum jarl? Å miste menn?
De som overlever, vil kanskje finne en ny herre.
- Ba du meg hit for å håne meg? - Jeg byr deg fred og kjensgjerninger.
Hodet hans. Så får du fred.
Han.
Uhtred Ragnarsson.
Forræderen.
- Har du ikke noe å si? - Jeg vil snakke med unge Ragnar.
Jeg vørder ingen annen dane.
- Hodet hans mot fred. - Vil du ha Uhtred?
Ikke sølv, korn eller hester?
Vi vil ha sølv og forræderens hode.
Det er prisen. Og du, Alfred, får fortsette å kalle deg konge.
Vi tar også alle de angelsaksiske festningene.
Hvis dere vil ha festningene, så innta dem.
Hvor mange har dere inntatt så langt? Pater, hvor mange?
Ingen, herre konge.
Vi kan innta hver eneste festning!
Vi har tatt hele England!
- Vi kan gjøre det samme med Wessex. - Lytt til meg nå:
Jeg kvier meg ikke for krig. Vi er mange og sterke.
Men jeg vil heller ha fred.
Uhtred beholder hodet. Jeg lønner dere godt for å forlate Wessex.
Det er det folk skal få lese: At Alfred søkte fred.
Alfred ga Ubba og Guthrum sølv i bytte mot fred.
Det er jeg som vil ha slutt på krigen.
Det er det de skriver ned.
Uhtred.
Jeg ville aldri gitt deg til Ubba.
- Men du vurderte det? - Slett ikke.
I stedet vil jeg at du skal sverge en ed.
På et hellig relikvie. Om et års tjeneste.
Du skal vise krigerne mine at hedningene bare er mennesker.
Og når tiden er inne, skal du få din egen belønning.
Uhtred av Bebbanburg.
Ett år.
Tjenestegutt!
Til kongen.
Vi har stanset dem. Det er det hele.
Vi har ikke beseiret dem.
Vår oppgave blir å finne ut hva de gjør nå.
- Angriper. - Hvordan? Når? Med hvor mange?
Vi feirer fred. Må vi snakke om krig?
Ja, kjære. For freden kommer ikke til å vare.
Det tar dem minst et år å samle en ny hær.
- Lover du det? - Er det noe kjøtt her?
Har hun noe her å gjøre? Du burde takket ja da kongen bød deg en hustru.
De vil komme over land og sjø, og de vil dele hæren vår i to eller mer.
Uhtred har kanskje rett i at det går et år eller mer.
Men uansett trenger vi skip. Vi er omgitt av vann, men har altfor få skip.
Jeg vil ikke i noe skip. Da heller sønnen min.
Vi må løfte blikket bort fra egen kyst.
Skal vi tjene Gud, må vi spre ordet hans.
Uhtred. Dyrehodene på skipsbaugene...
- Er de avgudsbilder? - Nei, de er bare dyr.
De kan tas ned, slik at de ikke skal skremme åndene i landet.
Jeg vil vite hvorfor de filer tennene sine spisse.
- Gjør de det? - Noen gjør det.
- Gud fri oss. - For å vise at de ikke er redde.
Så du skal tenke på hva de vil finne på med deg.
Vi skal nok forstå dem bedre.
Danen Uhtred har sverget troskap til meg i et år.
- Er det sant? - Ja.
Han skal lære oss hvordan de kjemper. Hvordan skjoldborgen fungerer og annet.
Herre konge, denne stymperen er knapt en fullvoksen mann.
- Skal han lære meg å kjempe? - Han kan neppe lære deg noe, Leofric.
Du må gjerne pryle ham med øvingssverdet.
Men de menige soldatene... Hvis de får vite det han vet, -
- kan frykten jages ut med kunnskap.
Uansett hvor spisse tennene deres er.
- Du spiste ikke noe. - Da ville jeg bare kastet opp.
Et år?
Først er det et år. Så blir det et helt liv. Han bød deg en hustru.
- Trenger ingen hustru. - Nå skal du drepe daner.
Du vet hvorfor.
Vi har bodd i et slott!
Hva skjer når du møter unge Ragnar på slagmarken?
Da får vi kjempe.
- Hvor er hun hen? - Ikke langt unna.
- Vi drar snart. - Det ser jeg.
Jeg kommer etter.
Brida!
Brida?
Nesten et barn.
Visste du at du bar på det?
Du så det ikke i drømmene dine da du drakk øl med sopp i.
Jeg begraver det.
Vi gjør det sammen.
- Stå sammen! - Fram med skjoldene!
Skjoldene sammen! Tettere sammen!
Er vi klare?
Er vi klare, sa jeg!
- Angrip! - Stå sammen!
Skjoldene sammen! Skjoldet er både et vern og et våpen!
Vi slår dem over ende! Vi er en mur!
Når murene møtes, danner de tre forreste rekkene en skjoldborg.
Første rekke bøyer seg ned og beskytter beina.
Andre rekke beskytter overkroppen.
Tredje rekke lener seg fram og beskytter hodet til alle.
Opp med skjoldene.
Skjoldene sammen.
Skjoldborg!
Det ser bra ut, stymper!
Nå kverker vi den kødden!
Sølvet er ikke mitt! Det tilhører Ragnar den fryktløse.
Du gjør klokt i å la meg være i fred.
- Er du Brida? - Og hvem er du som spør?
- Brida... - Hva med henne?
Jeg er ikke synsk, men hun virker ikke lykkelig.
Hun foretrekker daner. Det er ikke noe galt i det.
- Hun har møtt feil angelsaksere. - Daner elsker livet.
Gjør ikke alle det?
Alfred...
- Han er en tørrpinn. - Han er en from kødd.
Du må gjerne mislike ham, men du må aldri undervurdere ham.
Han er nådeløs. Og han kan å bruke huet.
- Og det er mer enn vi to kan. - Krigeren Leofric.
- Får jeg slå meg ned? - Nei. Vet munkene at du er her?
Uhtred, dette er Ethelwold. Han er også en stymper.
- Kongens nevø. - Nei, jeg er ikke kongens nevø.
Jeg er kongen.
Men Alfred later som om han er det, og alle snakker ham etter munnen.
- Hva snakker vi om? - Alfred.
Han nektet meg å kjempe. Har jeg fortalt deg det? Det er sant.
Jeg vil at du, Leofric, skal lære meg å kjempe.
- Så skal jeg lære deg å... - Ja?
- Ikke glem å betale. - Har jeg noensinne gjort det?
Det har hendt.
En gang ble Alfred tatt på fersken sammen med ei nonne.
Jeg burde skjære over halsen hans.
Sier du det til noen andre enn meg, så blir du hengt!
- Alfred burde ta livet av deg. - Gud tillater det ikke.
Jeg liker Gud.
- Sølvet? - Ja.
Hvorfor det?
- Går du fra meg? - Er du full?
Kanskje litt.
Vi skal gi sølvet til unge Ragnar.
I morgen. Ved mørkets frembrudd.
Han er her.
Vi kan fortelle ham sannheten.
Vi kan slå oss sammen med Ragnar og hans menn.
Jeg trenger menn som er knyttet til meg ved Gud og ved Wessex.
Jeg vil på ny foreslå et parti for Uhtred.
- Min guddatter? - Mildreth, ja.
Det vil jo knytte ham til landet, til kirken og til Gud.
- Det vil sette ham på prøve. - Ja.
- Samtykker du? - Selvsagt. Alt for Wessex.
Uhtred Ragnarsson er en god mann å være.
Se på meg! Du skylder ikke Alfred noe.
Ordet ditt betyr ingenting for ham. Du er en hedning. Jeg ber deg!
Uhtred Ragnarsson kan aldri bli Uhtred av Bebbanburg.
Aldri.
Drepte du far min?
- Trenger du å spørre? - Drepte du hele ætten min?
- Han gjorde ikke det! - Jeg snakker med Uhtred nå.
Jeg spør ikke én gang til.
Hvis du tror at jeg kunne drepe vår far, vår mor og hele vår ætt...
Så ta hevn.
Jeg visste det.
Jeg visste det!
Jeg visste det godt!
Det var Kjartan. Kjartan angrep og stakk langhuset i brann.
- Jeg trodde ikke på det de sa. - Vi har Ragnars sølv.
Vi har tatt vare på det for deg.
Og Brida! En fullvoksen kvinne nå!
Jeg har drømt om dette så mange ganger!
Kjartan hevder at engelskmennene gjorde opprør, og at du sto bak.
Han hevder at han tok hevn på nidingene.
Trodde du på ham?
Slett ikke.
Men han er herre nå. Han har mange menn, og Ubba lytter til ham.
Når jeg dreper ham, må det være nøye planlagt
Når vi dreper ham.
- Det blir farlig. - Det må gjøres.
Ragnar, vi står ved din side.
Seiler dere med meg?
Jeg gjør det.
Jeg har sverget en ed.
Det betyr ingenting.
Hvis du har sverget en ed...
Så må du holde ord.
Jeg trenger hevn slik jeg trenger vann å drikke!
Når tiden er inne, sverger jeg å stå ved din side.
Jeg vet det.
Jeg kan ikke fatte at jeg skal slippe deg fra meg.
Og miste deg.
Du har vært halve livet mitt.
Og hele galskapen min.
Vær lykkelig.
Har hun dratt, altså?
Og du ble igjen for Alfreds skyld?
Jeg har solgt meg for en ringbrynje og en hjelm.
Det er sånn det er. Vi selger oss.
Dette året du har lovt bort, handler ikke om en ringbrynje.
Det handler om deg selv. Den kødden kan å bruke huet, sa jeg jo.
Han vil ha mer enn ett års tjeneste.
Han vil ha hjelp til å ta tilbake England. Hele England.
Etter dette året kan du jo dra tilbake til danene.
Da får jeg iallfall muligheten til å drepe deg.
Men hva er du da?
Og hvem er du da?